V PŘEDCHOZÍCH DÍLECH JSTE VIDĚLI
Znáš Amemait?
Egyptská bohyně, že? První strašidlo na světě.
Spravedlnost Amemait jde napříč životy nás všech.
A proto ji musíme oživit.
A ona osvítí cestu k ozdravení světa.
Jsi sám strůjcem svého pádu, Chonsu.
Nyní je s tímto místem svázán.
Bude to jeden z těch slavných.
Vítězství.
Stevene.
-Vy znáte Stevena? -Ovšem že znám Stevena.
Nebudeme-li schopni v klidu…
-Marcu? Marcu! -Stevene!
Musíme odtud zmizet.
Čau.
Pomoc!
Je to všechno tvoje vina!
Uklidněte se. Marcu? Marcu.
Já vás nepostřelil.
Vaše mysl neřízeně osciluje
mezi realitou a nesmysly.
Představte si to. Váš mozek je jako kyvadlo,
které se kývá mezi těžko uchopitelnou realitou,
ve které jste můj pacient zde v Putnamově psychiatrické léčebně
v Chicagu v Illinois,
a konejšivou fabulací, kterou jste si sám vytvořil.
Že jste nějaký, co já vím, superhrdina.
Zkoušíte všechno možné i nemožné, abyste nemusel čelit vlastnímu nitru.
Ty nejsi žádnej doktor.
A proto v naší léčebně pro nic za nic vyvoláváte rvačky?
Ty nejsi doktor.
Ale já se tak cítím. Jako skutečný lékař.
Ty nejsi doktor.
No dobrá.
Tak tedy nejsem doktor. Dobře.
O mě tu nejde, že ne?
Začnem vámi. Po vašem, budiž. Vezmem to zpětně.
Takže řekněte, jak jste se tu dnes ocitl?
Kde ses tu vzal ty?
Přijel jsem autobusem.
Jako vždycky.
Víte, co jste řekl vy mně?
Řekl jste, že jste byl na místě, které se značně podobalo této ordinaci,
jenže to bylo v Egyptě. A že jste tam byl s nosorožcem
-a... -Byla to hrošice.
Ano. Máte pravdu, hrošice.
A že mluvila.
Jak to tedy je? Je to podle vás realita,
nebo nesmysl?
Nesmysl?
Tak to je povzbudivý pokrok.
Opravdu velký.
Ztrápená mysl často vytváří útočiště,
kde by se mohla ukrýt před traumatickými vzpomínkami,
jež se vracejí a atakují ji.
Říká se tomu organizační princip.
Někteří lidé vidí třeba hrad.
Někdo zase vidí bludiště. Nebo knihovnu.
Nebo blázinec?
Ano. I tak to může být. Vidí léčebnu.
Mně přijde nesmírně zajímavá ta nová zvířecí postava.
-Ta hrošice? -Ta mi přijde zajímavá.
Ta hrošice by mohla prolomit zeď mezi vámi a Stevenem
a nám to konečně osvětlit.
Osvětlit co?
Než jste se rozčílil, mluvil jste o nějakém chlapci.
Vzpomínáte si na něj?
Myslíte, že byste mi o něm mohl říct víc?
Hele, dík. Už se cítím mnohem líp.
Jo.
Určitě ti dobře platěj. Takovej flek.
-Víte co? -Jsi fakt dobrej.
Cítím se úplně miliónově. Nikdy mi nebylo líp.
Takže už půjdu domů. Díky. Doktore! Ne, ty nejsi...
Ne že vypustíš tu bestii. On chce všechno zničit!
-Chystá se všechno zničit! -Hlavně mu neubližte.
Já nejsem váš nepřítel.
Ne! Ne!
Hroch. Hroch!
Teda!
Ty sedativa maj ale grády.
To je vždycky tak nervní?
Kdo? On? Jo, většinou.
A vy jste jako dvojčata?
-Ne. -Tak trochu.
Bezva.
Teď jsem fakt mnohem moudřejší.
Tak to jsme dva.
Mně se zdálo, že mě před chvílí někdo zastřelil.
Jejda! Tak to asi budeš dost překvapenej,
protože jsi to docela trefil.
Obávám se, že jste oba dva mrtví.
Pardon, cože?
Ale...
My jsme mrtví?
Jo.
Ano, Marcu. Asi má pravdu.
Asi jsme umřeli.
Počkejte, já jsem... Momentík.
Poslední dobou tu putuje fakt málo duší.
Jsem rozhozená. Odpusťte.
Tak jo, jdu na to.
Vítej, milý poutníku. Poutníci.
V říši Duat.
V Duat? V egyptském podsvětí?
Tohle je Tveret,
bohyně matek a dětí,
provází nás během naší cesty na věčnost.
Dobrá.
Takže tohle je podsvětí?
-To podsvětí? -Spíš předsvětí. Podsvětí ne.
To byste koukali, kolik přechodných dimenzí
-pro odpoutaná vědomí existuje. -Jo.
Například Svět předků. Nádhera!
Mám to všechno na kartičkách.
Malý moment. Pardon.
Počkat...
Takže. Jo.
Vzhledem k tomu, že lidská mysl není schopna podstatu říše Duat pochopit,
-patrně... -Jasně.
...ji vnímáte jako něco,
co je pro vás rozpoznatelné.
V cvokárně jsem prvně,
ale hele. Proti gustu, že jo?
Proč bychom si říši mrtvých představovali jako psychiatrickou léčebnu?
Protože jsme vyšinutý.
Jsme šílený.
Mluvící hrošice,
mluvící mrtvý pták, a teď zrovna jsi mimo mý tělo.
A taky jsme v podsvětí.
-To je realita, -Ale Marcu.
tahle cvokárna. Výplod fantazie.
-Promiň... -Pěkný. Dr. Harrow má pravdu.
Dr. Harrow?
Tohle je organizační princip.
-On je teď doktor? -Dokážu ti to.
Za těmahle dveřma,
když jima projdem, budou tam pacienti,
a bude tam Crawley a bude zase ječet: „Bingo!“
Můj bože!
Proboha!
Co to je?
Jsme fakt v podsvětí.
Nejsem blázen.
Ale mrtvej.
-Kam jsi říkala, že to plujem? -Plujeme do A’auru.
Do pole rákosu, že Tveret?
Tak ty jsi z vás dvou ten chytrej?
Pokud byly vaše srdce vyrovnaný, strávíte věčnost v blaženosti.
V poli rákosu.
Ale než tam doplujeme, tak musím ještě něco ověřit.
Bacha! Opatrně!
Prima. Vyšlo to. Podívejte!
Tak trochu jsem se bála, že vám rupnou hrudníky.
Počkat, cože nám?
Co to dělá?
Váží naše srdce na vahách spravedlnosti
proti pírku pravdy.
Víš, staří Egypťané věřili, že tvé srdce
představuje, jaký jsi za života byl.
A pokud ty váhy do konce plavby chytí balanc,
pak je tvojí duši umožněn vstup do pole rákosu.
-A co když ho nechytí? -Poletíš přes palubu.
Mrtví tě stáhnou ke dnu říše Duat,
kde zůstaneš navždy zamrazen v písku.
Nevyrovnaný duše na mou loď nesmí. Tak zní pravidla.
Takže vám držím palce, hoši.
Je mi jedno, co ta hrošice říká. Tam dole rozhodně neskončíme.
Ale ani do pole rákosu nedoplujem.
-Co navrhuješ? -Když bude nejhůř,
zabijem hrošici, ukradnem loď.
Zabijem?
Hoši?
Co? Co se to děje? Proč se vychyluje?
Nevím. Pro tyhle případy kartičku nemám.
To ty srdce.
Nejsou naplněný.
A věřte mi, že já vidím pohár vždycky zpola plný
ale těmhle srdcím něco chybí.
Co tím chce říct?
Nebudou-li váhy v rovnováze, skončíte v říši Duat navždy.
A věděla bys, jak to spravit?
Tahle loď převáží všechny vaše vzpomínky.
Sice nevím, co před sebou vy dva skrýváte, ale radím vám,
abyste si vzájemně vyjevili pravdu.
Vyvažte váhy, než dorazíme do pole rákosu,
jinak budou vaše duše ztraceny.
-Jasně. -A jak to máme udělat?
Nevím. Myslíš, že je Layla v pořádku?
Je. Zatím.
Ale jak ji znám, bude riskovat i sebevraždu, aby Harrowa zastavila.
Tak to abychom sebou hodili, baže?
Víš, s čím by neměla problém?
-To neříkej. -Jen říkám, že hrošice
je jedna a my dva.
A řídit tu loď nemůže bejt tak těžký.
-A nemusíme úplně... -Co jako? Zabít bohyni Tveret?
Ne, stačí jen kus provazu a...
Nebo udělat to, co říká,
a rozkrýt jeden druhému to, co před sebou skrýváme.
Stevene, nevím jak to máš ty, ale já mám ve vzpomínkách děsnej čurbes.
Já taky.
To je mazec.
Co je tohle?
Stevene, co chceš dělat?
Pošťourat se v každý vzpomínce, co jsem kdy měl?
Ty si tohle pamatuješ?
Jo. Ani nevím, je to ulice.
Po kolika ulicích jsi za celej svůj život šel?
Pomoc!
Slyšel jsi to?
Ujetá kavárna plná mrtvol.
O co, že uhádnu, v čí místnosti jsme.
-V tvé. -Vtipný.
Dubaj.
Gabon.
New York. Norsko.
Ach jo.
Ty ty lidi znáš?
Ne. To ne.
Snad ne úplně všechny?
Tys je všechny zabil?
Byli to zločinci. Vrazi. Násilníci. Nejhorší z nejhorších.
Chonsu je chtěl ztrestat.
Tohle myslel tou ochranou poutníků nocí.
A ty si pamatuješ každého z nich?
Zkus někomu vzít život.
A pak zkus zapomenout.
Přál jsem si, abych to zvoral a některej z nich zabil mě.
-Z uzdravování bylo prokletí. -Marcu!
Vidíš to taky?
Ty váhy se vyvažují. Ono to funguje!
Tak jo, dobrá. A co teď teda? Co uděláme? Teď zas ty?
Kdo je tohle?
Marcu,
proč je tady dítě? V místnosti plné lidí, které jsi zabil?
-Stevene, nechoď k němu. -Chlapče.
Jak se jmenuješ? Neutíkej.
-Počkej. -Stevene. Počkej.
Ne, počkej! Stevene!
Otevři! Otevři ty dveře!
-Otevři ty dveře! -Mami?
Hotovo. Kdo má hlad? RoRo?
Mami, podívej, co jsem nakreslil.
Nakreslil ji jen s jednou ploutví.
Marcu, buď na bratříčka hodný.
Já měl bratra?
Nemám hlad. Nepůjdem do jeskyně?
Sníme si to pozdějc.
Kluci? Nikam daleko.
Hej, Marcu. Nezapomeň.
Máš brášku na starost. Ano?
Čauky mňauky.
Ouki douky.
Kam to šli?
Neboj se. Za mnou.
Jasně, jdu. Tak jo.
Ale budu Rosser.
Slyšíte to, doktore Grante?
Slyším, Rossere.
Slyším číhat nebezpečí.
Doktor Grant?
-Nemáme tam chodit, když prší. -Prosím tě. Nebuď jak malej.
To je fakt boží.
Bože můj. To ne.
Kluci?
Musíte odtud zmizet!
Kluci?
Tam dozadu nechoďte!
Té vody rychle přibývá!
Musíte odsud zmizet.
Kluci?
Kde jsou?
Stevene? Vrať se!
Kluci?
Kde jste, kluci? Musíme odsud pryč!
Slyšíte mě?
Kde jste?
Marcu!
-Pomozte nám, prosím! -Marcu! Bože.
-RoRo! -Pojďte za mým hlasem!
-Kluci! -Mami!
-Mami! Já chci mámu! -Ne.
Já vás slyším!
-Maminko! -Slyším tě, Marcu!
RoRo!
-Je to jen vzpomínka. -Pomoc!
-Mami! -Sakra, Stevene.
Ahoj, Stevene.
Chci, aby můj RoRo zase ožil.
Chci ho zpět.
Co ty tady chceš?
Pojďme pryč.
Měl jsi na něj dávat pozor!
Stevene, jdem pryč.
Kvůli tobě se utopil.
Je to všechno tvá vina!
Hej, Stevene.
Vrať se! Zastav! Nechoď nahoru!
Stůj!
Wendy? Pojď k nám, prosím.
Wendy, prosím.
Chystáme se sfouknout svíčky.
Nechce přijít.
Mamince není dobře, synku.
Tak je sfouknem letos jen spolu.
Ano?
Stevene!
Copak by to bylo za narozeniny bez dortu!
Můžeš do něj napíchat svíčky.
Vždycky jsi na něj žárlil.
Od chvíle, kdy se narodil.
Měla jsem tušit, že něco takovýho uděláš.
Mami, co to děláš?
Stevene!
Co se stalo v tom pokoji, Marcu?
-A dost, Stevene. A dost. -Tak fajn!
Proč si ji pamatuješ takhle?
Taková nebyla.
Ne! Pusť mě. Pusť mě tam zpátky. Co mi tajíš?
Co mi tajíš?
Synku, prosím. Prosím, neodcházej.
Seženu jí pomoc.
Tati?
-To se spraví! -Ty jsi to měl spravit.
Už dávno. Proč jsi to neudělal?
Nechci přijít o dalšího syna.
Prosím.
To stačí, Stevene.
Nech mě!
Kde to teď k čertu jsme?
Bože.
Harrow říkal, žes býval žoldák.
Že jsi vraždil rukojmí.
-A ty mu věříš? -Na tebe to sedí.
Zjistil jsem, že zběhnout v pomatení mysli vede k vyhazovu z armády.
A tak mi nezbylo, než se nechat
najmout svým bejvalým velitelem Bushmanem.
Chtěl vyloupit egyptskou hrobku.
Pak ale změnil plán.
Nechtěl žádný svědky, ale já se vzepřel.
To je doktor El-Faouly?
Laylin táta?
Snažil jsem s nima utéct.
Ale nevyšlo to.
Očividně.
A jak jsi skončil ty?
Jaká škoda.
Cítím bolest v tvém nitru.
Kdo k čertu jsi?
Já jsem bůh Chonsu,
jenž hledá válečníka.
Válečníka?
Tak to hodně štěstí.
Aby byl mýma rukama, mýma očima, mou pomstou.
Mým posledním slovem proti zločincům.
Tvé já by se stalo mým nástrojem,
jenž by likvidoval ty zlé, kteří si to zaslouží.
Lačníš po smrti,
nebo po životě?
Ani nevím.
Tvá mysl. Já ji vidím. Roztěkaná. Rozpolcená.
Fascinující.
V těchto krušných časech jsi pro mě velmi vhodným kandidátem.
Dám-li ti nyní život,
odpřisáhneš, že budeš chránit poutníky za nocí
a vykonávat pomstu na těch, již jim ubližují?
Ten podlý sup.
Od začátku tebou manipuloval.
Jo, ale zachránil nás.
Marcu, vždyť tě využíval.
Nebo mi umožnil být dál tím, co jsem vždycky byl.
Zabiják.
Přísaháš, že budeš chránit poutníky za nocí
a vykonávat pomstu na těch, kteří jim ubližují?
Jo.
Hele.
Ty váhy.
Povedlo se? Jsou v rovnováze?
Povstaň.
Povstaň a znovu žij.
Jako moje pěst pomsty.
Jako můj
Moon Knight.
Nejsou to...
Honem, Marcu. Poběž!
Tveret, co se děje?
Ve světě živých se šíří strach.
Nevyrovnané duše jsou souzené a posílané do písků předčasně.
To je zlé. Tohle je zlo.
-Harrow. -Snad už chápeš, proč musíme zpět.
I kdybych vás mohla zpět poslat,
jen byste se vrátili do zastřelenýho těla.
Neuzdravili byste se.
Můžeš kontaktovat Laylu? Pomoz nám osvobodit Chonsua.
Vážně chcete znovu vyvolat Chonsua?
Zdálo se, že se ho spíš chcete zbavit.
Chtěl jsem. Ale jiná šanci není. Takhle to musí být.
Prosím, Tveret, musíš nám pomoct.
Prosím.
Herdek, tak jo.
Usirovi se to líbit nebude,
ale jeho brána je jediná cesta zpět.
Vraťte se dovnitř! Moc času vám nezbývá.
Vyrovnejte ty váhy!
V našem domě byl pokoj, kam jsi mě nechtěl pustit.
-To je ono. Tam se musíme vrátit. -Moment.
Počkej chvilku. Dej mi moment.
Tím si procházet nemusíme, už ne.
Můžem si to říct. Promluvme si.
Tady a teď.
Řeknu ti úplně všechno.
Ale prosím tě, abychom tam už nechodili.
Nestojí to za to.
Nestojí za to?
Nestojí? Marcu, vždyť můžeš přijít o všechno.
Copak to nechápeš?
Když se nevrátíme a Harrow uspěje,
a všichni ti lidé zemřou...
Jestli Layla umře,
budeš to mít na svědomí.
Bude to tvá vina.
Ne. To nesmíš! To neudělám!
To neudělám! Mě nepřinutíš! To nesmíš!
Marcu.
Stačí. Přestaňte.
Nedali jste mi ňákou injekci?
Příliš se díváte na filmy, víte?
Podávat pacientům sedativa proti jejich vůli nesmíme.
V dnešní době? Ne, pokud to není nezbytné.
Marcu, to, co teď děláte, je nesmírně obtížné.
Jsem na vás moc hrdý.
Opětovně prožívat traumatické vzpomínky může být bolestivé.
Zdají se tak skutečné
a vy se v nich topíte už hodiny.
Výborně.
Jen považte, nahlížet do vlastního nitra
a zevrubně ohledávat momenty, jež dělají z vás vás.
Prosím. No tak. Berte.
Jo. Jsem na vás hrdý, Marcu.
Teď se prosím chvilku soustřeďte, ano?
Chci, abyste se zamyslel.
Myslíte, že jste si Stevena stvořil,
abyste unikl všem těm hrůzám, které jste kdy napáchal,
anebo Steven stvořil Marca, aby ztrestal svět za to,
jak k vám chovala matka?
Víte to?
Vzpomenete si?
Je jen jeden způsob, jak to zjistit.
Budete se muset Stevenovi otevřít.
Bez pochopení nelze čekat pokrok.
Zvládnete to?
Otevřete se Stevenovi?
Tohle je můj pokoj.
Něco si pamatuji, ale tady tohle ne.
To není moje máma.
Marcu, otevři mi.
Otevři ty dveře. Dělej.
Není to moje máma.
-Otevři. -To není moje máma.
To není moje máma.
Herdek. Tady to vypadá.
Musím tu uklidit, než to uvidí máma.
Marcu, otevři ty dveře. Okamžitě!
„Před nebezpečím obstojí, Steven Grant se nebojí.“
Ty sis mě vymyslel.
Okamžitě mi otevři!
Však já tě naučím
poslouchat.
Proč mě nutíš, abych byla taková?
Chci vidět, co ti udělala.
Ty nechutnej kluku.
To už vidět nemusíš.
Kvůli tomu jsi vznikl.
Jak vznikl?
Jak vznikl? Abych byl hromosvod stresu?
Myslel jsem, že to já jsem originál.
Ale jsem jen nějaká tvá fabulace.
Ty sis měl žít
šťastnej, prostej, normální život. Chápeš to?
Ale všechno to byla lež, baže?
No a co?
Co na tom sejde?
Chceš si snad pamatovat pravdu?
Žes měl mámu, co tě bila? A nesnášela?
Že ti dělala ze života peklo?
Ty lžeš. Jen mě chceš vytočit.
Spokojeně sis žil a myslel, že tě má ráda.
Že je hodná. Že je naživu!
Co?
O čem to mluvíš?
Je naživu. Voláme si. Co to říkáš?
Táta mi po létech zavolal,
že měla pohřeb, ale já to nedal.
Ne, to je omyl. To není pravda.
-Stevene, je mi to líto. -Ne, ne.
Ne. Ne, díky.
-Ne. Chci pryč. -Uklidni se.
Chci pryč, chci pryč!
Bože, omlouvám se.
Moc mě to mrzí.
Hrozně jste mě vyděsil. Já vás urousal, baže?
Stevene?
Tak moment. Co to má být?
Rád vás zase vidím.
Co to má být? To je nějaký test?
Tohle místo poznávám.
O co jde?
-Stevene, jsem váš lékař. Vzpomínáte? -Vy jste můj lékař?
-A chci vám pomoci. -Dr. Harrow. Baže?
-Tak, tak. -Podívejme se.
Vida...
Vy jste se nám teda vypracoval.
Začínal jsem mít starost, že si už nikdy nepopovídáme.
To je tak zvláštní. Ten sestřih. A ten knírek.
Hotový Ned Flanders.
-Stevene. -A co dělá naše Tveret?
Je to má vina. Požádal jsem Marca, aby se vám otevřel.
Měli jste příležitost si pohovořit?
Jo, víte...
On mi lhal. Tak to bylo.
A v čem přesně cítíte, že vám lhal?
Jste vlezlý.
Stevene, když jste sem přišel,
obával jsem se, že Marcovu existenci ani nikdy nepřiznáte.
Kdo nás sem přivedl?
Byl jsem to já?
Po smrti vaší matky.
To neříkejte.
To není pravda.
Není to pravda.
Asi jsem se...
Děláte si ze mě legraci? Tohle já nechci slyšet.
-Asi jsem se spletl. -Moje máma žije.
Řekněte to ještě jednou a já se vzteknu.
Musel jsem se splést. Ano?
Chtěl byste si s ní promluvit? Zavoláme jí?
Vždyť nemáte její číslo.
Ale ano. Máme ho ve složce.
-Moment, seženu Dylan. -To nedělejte.
Bude to chvilička.
Neobtěžujte ji.
Ahoj, Dylan. Brnknula bys paní Grantové?
Cizí čísla nebere. Nezvedne to.
-Má strach z prodejců, -S vámi chtít mluvit jistě bude.
Určitě ano. Už hledá to číslo.
Nedělejte to.
Dobře, jo. Díky.
-Nedělejte to. -Už to zvoní.
Neobtěžujte ji.
Haló, paní Grantová. Ano, tady doktor Harrow.
Mám tu Stevena. Rád by s vámi mluvil.
Stevene, chcete mluvit se svou matkou?
Moje máma...
Moje máma je mrtvá.
Ne. Nejdu tam.
Takovou radost ti neudělám.
Je mi to líto.
Je mi to tak líto.
Co...
Kde to jsem?
No, herdek...
A kruciš.
Už zase.
Ahoj, mami. Jak se máš?
Jo.
Tak si představ, že už jsem se zase ztratil.
Nemám tušení, kde jsem. No nejsem já mamlas?
Ne, já vím, že už zase.
Jsem na nějaké ulici…
Zřejmě někde v Mayfair. Myslím.
Jezdí tu po špatné straně ulice. Pardon.
Pak to přišlo. Po mámině smrti, přede dvěma měsíci.
V ten moment se naše životy začaly překrejvat.
Milwaukee Avenue? Víš, kde to je?
A už jsem nemohl...
A už jsem tomu nezvládal čelit.
Všemu, co jsem dělal.
Marcu,
všechno, co ti tehdy máma řekla,
byl omyl. Nebyla to tvá vina.
Neměl jsem ho do tý jeskyně tahat.
Byl jsi malý kluk.
Nebyla to tvá vina.
Cítíš to taky?
Myslím, že jsme zastavili.
Ta brána.
Brána Usirova. Jdeme!
Tveret, co se to děje?
Nikdy jsem neviděla bránu do světa živých tak zblízka.
Jak ji otevřem?
Moc mě to mrzí, ale váhy se nesrovnaly.
Naše plavba je u konce. Nemůžu zastavit nevyhnutelný.
Vážně jsem vám oběma fandila,
ale nevyrovnaný duše říše Duat vás teď stáhnou k sobě.
Marcu, nevypadají moc přátelsky.
Zalez.
Gabon. New York. Dubaj.
Pozor!
To ne!
Tveret!
Ne!
Bože.
Marcu, tohle zvládneš.
Ale jestli jsem ty,
tak to zvládnu taky.
Šest!
Preferuji kriket.
Ne!
Marcu! Ne!
Stevene!
Ne, počkejte!
-Počkejte! -Stevene! Utíkej!
-Počkejte! -Baží za náma.
Poběž. Zastav loď!
Stůjte!
Bože.
-Stevene! -Počkejte...
Ne! Stevene!
Zastav tu loď!
Tvé váhy se vyrovnaly!
PODLE KOMIKSŮ MARVEL
České titulky Vojtěch Kostiha